17. 12. 2014
Když v roce 1963 podepisoval s norským kolegou dohodu o
rozdělení ekonomických sfér v Severním moři, byl dánský ministr
zahraničí Per Haekkerup, známý alkoholik, údajně opilý a neohlídal,
kudy přesně vede vyznačená hranice v moři. Dánsko tak přišlo o
možnost získat velké zdroje ropy a plynu,
na nichž Norsko v pozdějších desetiletích postavilo svůj ekonomický
úspěch.
![Těžba ropy v Arktidě](/media/41656/gp02e2h.jpg)
Vrtná plošina Leiv Eiriksson u
pobřeží Grónska společnosti Cairn Energy byla v roce 2011 prvním
těžebním místem v Arktidě.
Nyní to vypadá, že se Dánové poučili. Dvanáct let pečlivě
pracovali, investovali v přepočtu jednu a čtvrt miliardy korun a
tento týden předložili v OSN návrh, který jejich severským sousedům
vyrazil dech. Dánsko si dělá nárok na 900 000 kilometrů čtverečních
Arktidy včetně severního pólu. Dosud se jedná o neutrální
území.
I když o oblast kolem severního pólu mají zájem i Kanada a Rusko,
Dánsko je první zemí, která na ni vznesla oficiální nárok. Základem
dánského požadavku je zjištění, že Grónsko, dánské autonomní území,
je propojeno s oblastí pod pólem podmořským útvarem známým jako
Lomonosovův hřeben.
"Pro Dánsko je to historický milník. Nyní nastupuje politický
proces, který nějaký čas potrvá. Odpověď přijde za pár desítek
let," řekl agentuře AP dánský ministr zahraničí Martin Lidegaard.
Státy, které mají o oblast zájem, se už v roce 2008 zavázaly, že
budou případné spory řešit prostřednictvím OSN.
A spor je o co vést. V sázce jsou zdroje ropy, plynu a minerálů, i když klesající cena
ropy dělá složitou a drahou těžbu v
arktických podmínkách na nejbližší léta nerentabilní. Nicméně, jde
o vyhlídky na další desetiletí. Podle americké vládní studie leží v
Arktidě 30 procent světových neobjevených zásob plynu a 13 procent
ropy.
Dánové využili možnosti žádat svůj nárok podle Konvence OSN o
námořním právu. Své nároky v Arktidě podle nich už vznesli i
Norové, zájem má také Kanada, ale dosud sbírá data. Podobně uvažují
i Rusové, kteří do Arktidy zaměřují svoji pozornost zejména v
posledních letech. Na mořském dně pod severním pólem už ruská
ponorka dokonce umístila ruskou vlajku. Američané se naopak ke
zmíněné konvenci dosud nepřipojili, takže ji pro obhajobu vlastních
zájmů nemohou využít.
I na situaci v Arktidě, kde hrají "velkou hru" všechny zmíněné
sousední státy, dolehla změna po ruském obsazení Krymu. To
vyostřilo dosavadní model korektního soupeření jednotlivých zemí s
Ruskem.
Například americký Exxon se vinou
protiruských sankcí musí vzdát ropného
projektu v arktickém Karském moři, na němž spolupracoval s ruským
koncernem Rosněfť. Jeho šéf Igor Sečin letos v září slavnostně
oznámil, že firma v Karském moři spolu s Exxonem objevila ve vrtu ropu. Podle ruské společnosti může oblast mít
zásoby větší, než jsou v Mexickém zálivu u USA. A zmíněný vrt,
který s napětím sledovali experti ze všech těžařských firem, byl
dosud nejdražší, jaký kdy ruská firma udělala: stál 700 milionů
dolarů.
V Arktidě hodlá těžit i britsko-nizozemský gigant Shell, a to na severním pobřeží Aljašky. Plán
se kvůli logistické složitosti i odporu ochránců životního
prostředí několikrát odkládal - teď ale společnost oznámila, že
těžbu zahájí. Naopak norský Statoil a americká ConocoPhillips od plánu těžit v Arktidě zatím
upustily.
Zájem o Arktidu stoupá už řadu let spolu s globální teplotou,
kvůli níž tají ledy. To umožňuje zahajovat průzkum těžby v dosud
nepřístupných oblastech. V polovině 80. let pokrývala vrstva ledu
polovinu Arktického oceánu, dnes je to třetina. Tání také umožňuje
otevírat nová lodní spojení, která zkracují dopravu zboží z
Číny.
Autor: Martin Ehl, Zdroj: Hospodářské noviny