26. 6. 2014
Boje v Iráku mají zatím jediného vítěze: Kurdy. Zatímco
členové teroristické organizace Islámský stát v Iráku a Levantě
(ISIL) obsadili značnou část země a míří na hlavní město Bagdád,
čímž se Irák fakticky rozpadá, Kurdové mluví o vyhlášení
nezávislosti a získali už i první peníze za vývoz vlastní ropy. Americký ministr zahraničí John Kerry se
je sice snažil včera přesvědčit, aby zůstali součástí Iráku, ale
jen s omezeným úspěchem.
![Irácká rafinerie](/media/69647/iraqoilrefinery650416.jpg)
Kerry jednal v severoiráckém Irbílu s Masúdem Barzáním,
prezidentem iráckého Kurdistánu, který dosud formálně patří k
Iráku. Sám Kerry oznámil, že se mu Kurdy podařilo přesvědčit, aby
se podíleli na budoucí irácké vládě, která má vzniknout 1.
července. Podle britského deníku The Times ale Barzání jeho prosby,
aby iráčtí Kurdové zůstali trvale podřízení bagdádské vládě,
odmítl.
"Irák se zjevně rozpadá a je zřejmé, že centrální vláda ztratila
kontrolu. Hroutí se vše, armáda i policie. Je čas, aby Kurdové
rozhodli o své budoucnosti," prohlásil Barzání už v pondělí v
rozhovoru pro americkou stanici CNN a naznačil tak, že chce
nezávislý Kurdistán.
Kurdské ozbrojené síly zvané Pešmerga jsou přitom momentálně
jediné, které mohou ISIL v Iráku účinně vzdorovat. Mají zhruba sto
tisíc vytrénovaných a vyzbrojených bojovníků s dobrou morálkou. Na
rozdíl od irácké armády, která se téměř rozpadla a zmůže se jen na
obranu přístupů k Bagdádu a boj o rafinerii v Bajdží - ta je důležitá pro
zásobování Iráku benzinem a pro zajištění
zásobování metropole elektřinou.
V Iráku se sice formují milice složené ze šíitů, menšinové větve
islámu, které mají bojovat proti ISIL patřícímu k většinové
sunnitské větvi, ale i pokud by ISIL zastavily, mohou přispět k
rozpadu země.
Třetina Iráčanů jsou totiž sunnité a šíitské milice považují za
nepřátele. Bojovníky navíc verbuje šíitský duchovní Muktada Sadr,
který nemá s vládou v Bagdádu, i když jí dominují šíité, dobré
vztahy. A Sadr už podle listu The New York Times prohlásil, že jeho
ozbrojené síly nebudou "v žádném případě" podřízeny ústřední
vládě.
Zatímco ve značné části Iráku se bojuje, Kurdové nedávno bez
jediného výstřelu obsadili Kirkúk, ze kterého irácká armáda před
ISIL prchla. Téměř milionový Kirkúk považují Kurdové za své
přirozené hlavní město, někdy je označován za kurdský Jeruzalém, a
v jeho okolí jsou rozsáhlá naleziště ropy.
Kurdistán už tento týden získal téměř sto milionů dolarů za svůj
první vývoz ropy přes sousední Turecko,
tedy mimo kontrolu bagdádské vlády. Kurdové doufají, že se stanou
bohatou ropnou velmocí - i díky tomu, že
kvůli bojům v Iráku cena ropy roste a
včera se opět dostala nad 114 dolarů za barel, což je okolo
devítiměsíčního maxima.
Problémem je ale vztah s Tureckem. Ankara se obává, že pokud
skutečně vznikne nezávislý Kurdistán, zhruba 11 milionů tureckých
Kurdů se k němu může chtít připojit. Proto je odpůrcem kurdské
nezávislosti a v minulosti proti Kurdům použila i armádu. Postoj
Turecka se ale může ještě změnit. Podle prominentního tureckého
novináře Mustafy Akyola by nezávislý Kurdistán mohl sloužit jako
vhodný nárazník mezi Tureckem a zmatky zmítaným Irákem. Navíc by
byl ekonomicky zcela závislý na tureckých ropovodech.
Autor: Marek Hudema, Zdroj: Hospodářské noviny