13. 11. 2013
Asi nikdo z provozovatelů čerpací stanice nemůže
říci, že nemá zkušenost s ujetím zákazníka bez zaplacení pohonných
hmot. Rozdíl je pouze v četnosti nebo formě provedení těchto
krádeží.
![Ujezdy](/media/67652/tap-84-ujezdy.jpg)
Natankovat a ujet
Těžko bychom asi dnes našli provozovatele či majitele čerpací
stanice, který nemá zkušenost s ujetím zákazníka bez zaplacení
natankovaných pohonných hmot. Rozdíl bude pouze v četnosti těchto
nepříjemných zkušeností, případně v různých modifikacích provedení
případů, jež se liší od běžné formy krádeže pohonných hmot - to
znamená natankovat a ujet. Proč je tedy v oblasti ujíždění
nejméně 20 let situace neměnná? Proč ji v podstatě nikdo nemá
odvahu řešit? A chceme ji vůbec řešit?
Jakého protiprávního skutku se pachatel ujetí
dopouští?
Napíši-li, že se újezdář dopustil trestného činu krádeže, je to
překvapivě málo pravděpodobné, ale možné. Aby vůbec mohlo jít o
trestný čin krádeže, musí být buď škoda nad 5 000 Kč, nebo
musí jít o případ, kdy byla osoba v posledních třech letech
pravomocně odsouzena pro obdobný skutek, a musí být zároveň
prokázáno, že osoba jednala v úmyslu pohonné hmoty nezaplatit.
Mnohdy tato okolnost závisí pouze na výpovědi možného pachatele,
bude-li například tvrdit, že byl v shopu, kupoval ještě jiné zboží
a vůbec mu nedošlo, že obsluha mu pohonné hmoty nenapočítala a
on(a) si to neuvědomil, poté nejde o jednání se znakem úmyslu.
Samozřejmě máme-li kamerový záznam, kde je vidět, že osoba
natankovala, rychle dala tankovací pistoli do stojanu, skočila do
vozidla a odjela, je důkazní situace jiná.
Napíši-li, že při ujetí bez placení byl spáchán přestupek proti
majetku, je to již mnohem pravděpodobnější. Přesto i přestupek
proti majetku je možno spáchat pouze úmyslnou formou jednání.
Nástin možnosti prokázání úmyslného jednání je uveden výše.
Napíši-li tedy, že se osoba při ujetí nedopustila žádného trestně
právního jednání, je to stejně pravděpodobné, jako že se dopustila
přestupku. Právní kvalifikace skutku tedy vždy závisí na
okolnostech jednání, na stopách, případně výpovědi svědků, na
výpovědi zjištěného pachatele a na jeho trestní minulosti.
Proč se ujetí neustále opakují?
Jako u jiných forem protiprávního jednání jsme opět u pojmu
kriminální motivace, tedy získat nějaký prospěch formou
protiprávního jednání. V tomto konkrétním případě je důležitý i
pojem vytváření příležitosti. Jak jsem již v minulosti uváděl,
potenciální pachatelé zvažují okolnosti pro i proti a na základě
toho se pak rozhodují, zda spáchají protiprávní skutek, či nikoliv.
Vhodným příkladem je odcizení odložené, nehlídané peněženky.
Prospěch je předpokládaný, pachatel při takovéto krádeži moc
neriskuje a jeho zpětná dohledatelnost je malá.
Podobně snadné je i ujetí bez zaplacení natankovaných pohonných
hmot. Prospěch je nasnadě a naprostá většina čerpacích stanic nemá
vytvořená účinná opatření k zamezení ujíždění, tedy vytváří pro
tyto pachatele příležitost. Navíc, jak je výše naznačeno, ani
způsob případné obhajoby není pro mnoho lidí větším problémem, v
případě vypátrání se dokáží hájit takovým způsobem, aby nešel
dokázat úmysl. Napomáhá tomu i mnohdy špatný technický stav
kamerových systémů, kdy se nedá rozlišit víc než to, že je zde
vozidlo a nějaký člověk.
Paradoxně největší úspěšnost dopadení je u pachatelů, kteří se
dopouští ujíždění opakovaně. Vysvětlení tohoto stavu je velmi
jednoduché. Čím více ujetí, tím je více možností pro vznik stop,
jako jsou videozáznamy, daktyloskopické a trasologické stopy, ale i
stopy paměťové u svědků událostí.
Umíme problém ujíždění správně
identifikovat?
Přístup k problému ujíždění od čerpacích stanic je v našich
podmínkách dlouhodobě neměnný a nebojím se říci, že v mnoha
případech jej majitelé čerpacích stanic, včetně nadnárodních sítí,
ani řešit nechtějí. Hledání možností řešení zřejmě trochu naráží na
boj o zákazníka, optimální obchodní strategii a zviditelnění
obchodní značky.
Ujetí bez zaplacení odebraných pohonných hmot je problém, což
berme jako faktum. Chci-li to řešit, je vhodné provést sběr
správných dat, která mají vypovídací hodnotu. Dále je nutno celou
problematiku ujíždění zkoumat komplexně, velmi konkrétně, důsledně,
s určitou dávkou pedantnosti. To vše musí vést k nalezení odpovědi
na otázky typu: Jaké typy událostí k problému přispívají? Jak často
dochází k těmto událostem? V čem jsou si události podobné? Jak
vysoké škody vznikají? Koho vlastně zkoumaný problém postihuje? Co
očekáváme od policie? Co tedy mohu udělat? Odpovědi na tyto otázky
nás dovedou k možnostem řešení.
Řešení kontra přenos problému na jiné
subjekty
"Některé instituce nejsou ochotny kriminalitě, kterou způsobují,
předcházet, protože jsou přesvědčeny, že řešení trestné činnosti je
výhradně odpovědností policie. Například majitelé benzinových pump,
kde řidiči po natankování častou ujedou bez zaplacení, nepovažují
za problém absenci opatření typu placení předem, problémem podle
nich jsou zloději benzinu". (Clarke R.V., Eck J. E., Analýza
kriminality v 60 krocích, USA - 2010, str. 99).
Předcházení kriminálně motivovanému jednání vhodnými opatřeními je
věc poměrně složitá. Řešení musí vycházet z dokonalé znalosti
problematiky od motivů přes formy jednání až po možnosti zajištění
důkazů. Navíc je vhodné znát, jak vysoké jsou ztráty a jak vysoké
budou náklady na řešení nežádoucího stavu, co říkají data o
účinnosti jednotlivých typů opatření a zda tato opatření jsou
opravdu vhodná na konkrétním místě. Nezanedbatelná je též otázka
lidských zdrojů.
Ku škodě všech zúčastněných je za strany firem a různých institucí
mnohdy volena jiná, finančně nenáročná forma snížení vlastního
rizika. Jde v podstatě o přenos rizik na jiné subjekty, jako jsou
pojišťovny, zaměstnanci, stát. Tento postup může vést i k tomu, že
konkrétní subjekt bezpečnostní rizika a ztráty s tím spojené
nepociťuje jako problém nebo možnosti řešení nejsou v souladu s
obchodní politikou firmy. Proto často dochází k ignorování
nebezpečí a nejsou volena účinná řešení, která spočívají především
v použití prostředků situační prevence. Ta spočívá v zavedení
opatření, která zabraňují nebo alespoň znesnadňují spáchání
trestného činu. V případě ujíždění jde o instalaci
mechanických zábran, zavedení platby předem nebo přechod na
bezobslužné tankování prostřednictvím tankautomatu, až po
přítomnost obsluhujícího personálu (tzv. placaře) v prostoru
výdeje, jehož přítomnost riziko ujetí bez placení sníží o nějakých
20 %.
Analýza řešení skutečných bezpečnostních incidentů - ujetí bez
zaplacení
Fyzické bránění ujetí
Brněnští policisté hledají řidiče stříbrné mazdy, který ujel bez
placení od čerpací stanice v Modřicích. Obsluha chtěla řidiče
zastavit, ale ten ho za svým vozem vláčel několik desítek metrů.
Neznámý řidič natankoval do svého vozu 60 litrů benzinu, nasedl do
auta a chtěl ujet. V tom se mu snažil zabránit zaměstnanec ČS,
který vyběhl ven a chytil se otevřeného okna předních dveří
stříbrné mazdy. Řidič maskovaný slunečními brýlemi a čepicí však
sešlápl plyn a začal ujíždět. Čerpadlář se nakonec pustil před
vjezdem na hlavní silnici a skončil s oděrkami po těle na
asfaltu v kotrmelcích. Policisté poté zjistili, že automobil
měl připevněny registrační značky odcizené z jiného auta. Pokud se
jej policistům podaří vypátrat, bude stíhán za krádež i za ublížení
na zdraví.
Komentář: Vždy, když čtu, že se obsluha pokusila s
nasazením vlastního zdraví zastavit zloděje, který odjíždí od BČS
bez zaplacení, dohaduji se, co obsluhu vede k tomu, že tolik
riskuje. Pokud je tím důvodem smysl pro spravedlnost, je to
pochopitelné, avšak krajně nebezpečné. Jsem přesvědčen, že újezdář
nechce obsluhu ohrozit ani zranit, na druhé straně se nechce ani
připravit o to, co odcizil. Mnohdy tomuto řidiči, stejně jako
obsluze, ani nedojde, jak vysoké riziko hrozí.
Jde-li o případ, že majitel nebo provozovatel přenese riziko za
ujetí bez placení na zaměstnance tím, že za každé ujetí krátí
zaměstnanci výplatu nebo pohyblivou složku platu, je konání
zaměstnance ještě více pochopitelné, stejně však nebezpečné a ze
strany zaměstnavatele minimálně neetické. Svoje riziko přenáší na
jiný subjekt.
O výše popsaném případu nevím více informací, ale podle toho, co
je zde popsáno, vyvozuji, že mohlo jít o řidiče, který se
takovéhoto jednání dopouští opakovaně. Obsluha jej měla
vytipovaného, a proto se jej popsaným způsobem pokusila zastavit.
Navíc je zde uvedeno, že řidič měl brýle, čepici a odcizenou RZ.
Brýle a čepice stačí k tomu, aby vás mnoho kamerových systémů
nemohlo zpětně identifikovat, a opatřit si cizí RZ není taktéž
problematické.
Spolupráce s policií
"S újezdáři bojovat neumím. Já pouze důsledně dokládám
ujetí policii na základě kamerových záznamů. Na základě dobré
spolupráce s policií se nám daří odchytit ty nejotrlejší, co
jsou schopni ujet i s vlastní SPZ, a donutit je odebrané
pohonné hmoty uhradit.
Dotyčného si na základě snímků z kamer předvolají, on řekne,
že zapomněl zaplatit a policisté mu přikážou, aby na čerpací
stanici došel uhradit, co natankoval. Pak zaplatí a donese policii
účtenku a tím pádem je to vyřešené. Pokud je ale na autě ukradená
SPZ (registrační značka) nebo toho zloděje hned po ujetí nechytnou,
pak se případ odloží a dál se to k naší škodě
neřeší."
Komentář: V tomto úryvku vyjadřuje osoba svoje zkušenosti
s újezdáři, kteří to nejspíše jenom zkouší a nejsou ochotni
překročit svoje morální hranice např. tím, že si opatří cizí RZ.
Může jít však i o lidi, kteří si zapomenou peníze a věc řeší
špatným způsobem. Přijde-li policie k někomu s tím, že
nezaplatil, a on řekne "Omlouvám se, jsem já to ale …", nelze
takové jednáni postihnout. Bohužel nelze vyloučit ani možnost
opravdových a nefalšovaných sklerotiků, kteří natankují, popovídají
se známými, ještě něco nakoupí a PHM prostě nezaplatí. Za dva, tři
dny přijdou na BČS znovu, natankují, zaplatí, pak to udělají třeba
stokrát a po stoprvé opět zapomenou. Tedy bych však vinu přičítal
obsluze.
Mgr. Vladimír Oliberius
![Oliberius](/media/15202/tap_vladim_r_oliberius_323x242.jpg)
Autor: Vladimír Oliberius, Zdroj: PETROLmedia