27. 4. 2015
Pravidelný monitoring kvality pohonných hmot byl
nastartován někdy počátkem tisíciletí. Pohrabáním v archivu
lze zjistit, že první návrhy na jeho koncepční změny - tedy
kontrolovat jen základní parametry vzorků a ušetřené peníze
investovat do častějších kontrol v rizikových místech - byly
navrhovány tehdejšímu ministru průmyslu Urbanovi již v létě
roku 2005. A za celých těch deset uplynulých let došlo k jedné
jediné změně - začaly se zveřejňovat výsledky.
![TRP Jakost paliva_3](/media/100844/kvalita-phm1_598x399.jpg)
Náznaky možných změn
Ale ne tak, jak jsme požadovali, tedy s komentářem, který
by laikovi vysvětlil, jaký dopad mohlo mít vadné palivo na jeho
motor. Místo toho doprovodilo tehdejší vedení ČOI zveřejněné
výsledky obecnou proklamací, že výše pokuty zohledňuje závažnost
provinění. Ale všichni víme, že 100 tisíc za v podstatě
nezávadný bod vzplanutí je naprosto nesrovnatelných s 25
tisíci za zelené a od myší pokálené salámy v kontrolované
restauraci. To totiž vede k jedinému závěru - všichni pumpaři
jsou lumpové a zloději.
Jsem rád, když ve vyjádřeních ČOI v poslední době vidím
náznaky možných změn, teď jde o to, aby to nebyl jen nějaký náznak
"vize 2030".
Dobrovolný monitoring kvality?
Dobrovolný monitoring kvality může být určitou cestou, jak si
vylepšit obecně pošramocenou pumpařskou pověst a nějak se vyčlenit
z davu - "to ne já, to oni". Přijde mi však hodně nemravné,
abych si jako provozovatel čerpací stanice musel ze svého připlácet
za značku, která bude nějak kompenzovat tu nešťastnou paušalizaci a
mnohdy až matení spotřebitelů přetrvávajícímu kvůli stávajícímu
modelu monitoringu a zveřejňování odchylek. Ano, považuji
dobrovolný monitoring kvality pouze za marketingový nástroj. Nikdo
mi zatím nedal rozumné vysvětlení, proč bych měl za extra peníze
"překontrolovávat" kvalitu paliva, když dodavatel i přepravce mají
zavedené systémy kontroly kvality ISO a já si pravidelně kontroluji
technologii čerpací stanice. Buď je tedy zavádění ISO jen hrou za
velké peníze, která nic nezaručuje, a nebo se na něj mohu
spolehnout, ale pak nepotřebuji připlácet za extra monitoring
kvality.
A kdo kontroluje kontrolory?
Možná by bylo dobré zamyslet se, jestli verdikt "vinen" je vždy
založen na stoprocentně jistém výsledku kontroly kvality. Už jsem
měl v rukou řadu dokumentů ukazujících, jak rozdílné mohou být
výsledky, se kterými pracuje ČOI, a výsledky rozboru kontrolních
vzorků. Posledním takovým příkladem jsou ta děsivá čísla o
nekvalitě LPG. Jenže kontrolní měření ukazují spíše na špatně
nastavená měřicí zařízení v laboratořích používaných ČOI než
na skutečnou nekvalitu paliva. Všechna provedená srovnání totiž
prokázala (a byla prováděna pro věrohodnost v několika i
zahraničních laboratořích) naprosto odlišné, samozřejmě mnohem
menší obsahy síry, než za jaké byly udělovány ony statisícové
pokuty. Nehledě na to, že minimálně při několika kontrolních
odběrech vůbec nebyl dodržen předepsaný postup odběru vzorku.
Můžeme tedy vyvolávat paniku a děsit se, kde se bere na trhu
mizerné LPG - a nebo můžeme místo toho zkusit zjistit, kde a proč
se generují chybné výsledky rozborů, které pak slouží
k mediálním popravám slušných provozovatelů čerpacích
stanic.
![TRP Jakost paliva_5_Indráček](/media/100854/indracek.jpg)
Ivan Indráček, předseda SČS - Unie
nezávislých petrolejářů ČR
Autor: Ivan Indráček, Zdroj: PETROLmedia