23. 3. 2015
Audit odhalil nesrovnalosti při přípravě dodatku o
skladování krizových zásob nafty v
Německu.
![Viktoriagruppe](/media/82725/21011394994133158548i09.jpg)
Na skladování české nafty v Německu se se společností Viktoriagruppe
dohodl někdejší šéf Státní správy hmotných rezerv Ladislav Zabo a
Česká republika měla díky tomu ušetřit 38 milionů korun
Šance, že Česko získá zpět naftu z
krizových zásob, která uvázla ve skladě nesolventní firmy
Viktoriagruppe v bavorském Kraillingu, se opět snížila. V pondělí
16. března totiž vypršela lhůta, v níž měli věřitelé přihlásit své
pohledávky, a Státní správě hmotných rezerv se do té doby
nepodařilo přesvědčit německého insolvenčního správce, že nafta v zásobnících firmy je majetkem České
republiky.
Správa tak své nároky na zásoby paliva
uplatnila alespoň v rámci insolvenčního řízení. "Celkem jsme
přihlásili pohledávky za 1,5 miliardy korun," říká její šéf Pavel
Švagr. Z toho zhruba 300 milionů připadá na nezaplacené faktury,
penále nebo pokuty. Zbytek tvoří nafta
uskladněná v Německu. Pohledávku týkající se skladované nafty však správa rezerv přihlásila podmínečně,
pro případ, že by insolvenční správce přece jen změnil názor.
Teoreticky se tak může stát do úterý 24. března.
Ropa přeměněná na naftu
Společnost Viktoriagruppe skladovala v tuzemsku naftu pro český stát od roku 2004. V roce 2010
se s ní správa hmotných rezerv, kterou tehdy řídil Ladislav Zabo,
dohodla na rozšíření skladovacích kapacit i o bavorský Krailling.
Spolupráce alespoň navenek bezproblémově fungovala až do loňského
roku, kdy kontroly zjistily nesrovnalosti v objemu skladované nafty. Na podzim také vyšlo najevo, že
Viktoriagruppe českým finančním úřadům dluží stovky milionů (více
viz Ekonom č. 8/2015).
Přesunutí části zásob do Německa tehdejší vedení správy obhajovalo
ročními úsporami ve výši až 38 milionů korun. Současný předseda
hmotných rezerv Pavel Švagr ovšem celkovou ekonomickou výhodnost
tohoto kroku zpochybňuje. "Skladování v Německu sice vyjde cenově
levněji, ale jako celek smlouva neřeší všechny možné náklady,"
upozorňuje Švagr. Smlouva je tak podle jeho slov v určitých částech
pro Českou republiku nevýhodná, a proto si Švagr nechal vypracovat
interní audit, který mapuje okolnosti uzavření dodatku o skladování
paliv v Německu.
"Chtěl jsem mít časovou osu, jak se jednání o smlouvě a dodatku
mezi námi a Viktoriagruppe vyvíjelo. Včetně toho, kdo, co a kdy
podepsal," vysvětluje. Některá zjištění auditu, jehož části má
týdeník Ekonom k dispozici, jsou podle Švagra "velmi
zajímavá".
Skladování nafty v Kraillingu tehdejší
vedení úřadu vysvětlovalo mimo jiné tím, že správa musela seškrtat
svůj rozpočet, neboť jí vláda snížila státní příspěvek. Úspory
chtěla správa dosáhnout také tím, že zhruba sto tisíc litrů ropy, jež skladovala u firmy Mero, vymění za
naftu, kterou by ale přechovávala jiná
privátní společnost ve vlastním skladu. Proto už v srpnu 2009
oslovila dopisem firmy Čepro, Unipetrol a také Viktoriagruppe se žádostí o
nabídky.
Na tom by ještě nebylo nic podivného. Jenomže podle zjištění
interního auditu kontaktovala Viktoriagruppe s nabídkou na
přechovávání nafty mimo Česko ještě
předtím, než správa oficiálně skrze zmíněný dopis firmy oslovila.
Poprvé totiž Viktoriagruppe správu hmotných rezerv kontaktovala už
na podzim v roce 2008, když jí nabízela ochraňování pohonných hmot poblíž
Mnichova. A v dubnu následujícího roku zaslala další nabídku, v níž
už konkretizovala i skladovací kapacity. Rozhodující komunikace
mezi správou a Viktoriagruppe proběhla v srpnu 2009, kdy firma
hmotným rezervám doručila dopis, ve kterém doplňuje předchozí
nabídky.
Podle Švagra je na celém průběhu zarážející fakt, že tato poslední
upřesňující nabídka přistála v poštovní schránce správy šest dní
předtím, než ze správy odešla zmíněná poptávka po obměně ropy za naftu. Mezi
těmito dny navíc německý list Süddeutsche Zeitung uveřejnil článek,
který připouštěl, že Viktoriagruppe bude v Bavorsku skladovat
českou naftu.
"Je zcela evidentní, že celé záležitosti předcházela snaha
Viktoriagruppe projednat skladování v Německu," konstatuje Pavel
Švagr. Jinými slovy stát měl na stole nabídku dřív, než si o ni
požádal. V závěru auditu se uvádí, že rozeslané poptávky měly jenom
"zakrýt potenciální podezření z toho, že správa nabídla spolupráci
při obměně ropy jenom
Viktoriagruppe".
Ostatní firmy, které správa oslovila, tedy Unipetrol a Čepro,
své nabídky nezaslaly. Unipetrol na
poptávku vůbec nereagoval, což tehdejší člen jeho vedení Stanislav
Bruna, jemuž dopis správa adresovala, vysvětluje "rizikem spojeným
s neurčitostí cenového vývoje dotčených komodit". Státní Čepro se se správou alespoň pokusilo jednat.
"Reakce obsahovala náš zájem, ale s výhradou, že neobchodujeme s
ropou. Navrhovali jsme rozdělit obchod na
část s ropou a na část s naftou," potvrzuje předseda představenstva
Čepra Jan Duspěva. Správa hmotných rezerv
podle něj na jejich návrh nepřistoupila.
Účelově navýšené ceny?
Za povšimnutí ve vývoji kauzy stojí i fakt, že Viktoriagruppe v
roce 2008, tedy v době, kdy poprvé nabídla své skladovací kapacity
v Německu, zvýšila ceny za uchovávání ropy v České republice o 22 procent. Přitom
podle smlouvy se taxy měly zvyšovat jen o inflaci, která v té době
činila šest procent. Audit nevylučuje, že zvýšení ceny mohlo být
účelové, aby zdůvodnilo, že skladování nafty v Německu může být levnější. "Z jakých
důvodů se cena zvýšila, nevím, ve smlouvě to chybí," přiznává
Švagr. Podotýká však, že v letech 2010 a 2011 se suma, kterou
správa platila, nezvýšila.
Tehdejší šéf hmotných rezerv Ladislav Zabo jakákoli pochybení
odmítá. "Nejsem si vědom toho, že by bylo něco v nepořádku." Podle
svých slov na úřad nastoupil v době, kdy už správa s Viktoriagruppe
spolupracovala, a společnost považoval za seriózní. Upozorňuje také
na to, že se musel potýkat s nedostačujícím rozpočtem, a tak hledal
úspory. "Státnímu rozpočtu jsem zachránil zhruba 10 miliard," tvrdí
po letech. "Ani jsem nečekal, že mi za to někdo poděkuje," dodává.
Člen představenstva společnosti Viktoriagruppe Petr Malý se k celé
záležitosti odmítl vyjádřit, neboť firma má údajně od insolvenčního
správce stanovený zákaz komunikace s médii.
Autor: Jakub Horáček, Zdroj: Hospodářské noviny