9. 7. 2012
Unikátní model výdejního stojanu HEFA s prvním
průtokovým měřičem ze třicátých let minulého století přežil
v areálu bývalého pivovaru v Turnově pod hromadou
nepořádku, aby se po revoluci shodou náhod dostal do rukou
zkušeného a zapáleného restaurátora Jana
Drahoňovského.
![Historie tankovaní 1](/media/24093/rep-2.jpg)
Tradice založená firmou Hejduk & Faix
Ve dvacátých letech minulého století se stoupající poválečnou
výrobou a rozvojem motorismu v tehdejším Československu rychle
vzrůstala spotřeba a výroba motorových paliv. Již v první polovině
dvacátých let začal a rychle se rozvíjel prodej pohonných hmot u
čerpacích stanic s výdejními stojany s ručními čerpadly,
pomocí kterých se z podzemních nádrží o objemu do 5 m3
čerpalo palivo přes skleněné odměrné válce do nádrže automobilu.
Majiteli čerpacích stanic byli hlavně soukromí prodejci pohonných
hmot. První ČS postavila firma "bratří Zikmundové", založená v roce
1920, roku 1923 v Praze na náměstí Republiky a do roku 1938
vlastnila již 1093 čerpacích stanic a 20 prodejních skladů. Ty se
staly základní sítí čerpacích stanic a distribučních skladů
národního podniku Benzina po roce 1948.
Výdejní stojany a další technologii pro čerpací stanice vyráběla
ryze česká firma Hejduk & Faix v Praze-Libni. Po svém
založení v roce 1924 se velmi brzy firma HEFA stala jedním
z předních výrobců techniky pro čerpací stanice a sklady
pohonných hmot v meziválečné Evropě. Výrobní program firmy
výstižně charakterizuje text dobového reklamního prospektu:
"Předmětem výroby firmy HEFA jsou zařízení pro pouliční benzinové
stanice, sklady benzinářských firem, velkosklady, dopravní
autocisterny, sklady mazacích olejů, různá zařízení pro výdej
mazacích olejů, průtokové měřiče od nejmenších velikostí až po
velkoměřiče pro dálková potrubí o průměru do 250 mm. Z výrobních
důvodů (příbuznost konstrukcí) a pro ucelenost programu jsou
vyráběna také: vodní čerpadla samonasávací a automatické domácí
vodárny, rotační vodokružné vývěvy, kompresory pro huštění
pneumatik. Příčinou rychlého vzrůstu podniku a jeho světoznámosti
jest tradice dokonalých a moderních konstrukcí a trvanlivé,
kvalitní výrobky."
HEFA prošla po druhé světové válce znárodněním v roce 1948
(národní podnik HEFA), poté se výroba přestěhovala do Novoborských
strojíren, jež byly součástí koncernu ČKD Praha, a od roku 1961
byla výroba přestěhována do národního podniku Adamovské strojírny.
Ten po dlouhou dobu zastával pozici gestora celého oboru nejen
v ČSSR, ale později i v celém RVHP. Závod Adast po firmě
HEFA převzal to nejcennější - hydrauliku výdejních stojanů,
měřidla, čerpací agregáty a první generaci mechanických počítadel,
jež umožnily nastartovat proces návratu tradičního českého výrobce
do společenství předních evropských firem. Novodobým pokračovatelem
tradic firmy HEFA v oblasti výdejních stojanů pohonných hmot je
dnes (a doufejme, že i v budoucnu) společnost Adast
Adamov.
Přežil pod hromadou nepořádku
Ve třicátých letech HEFA díky vlastnímu vývoji uvedla na trh
jako první výrobce ve střední Evropě výdejní stojany
s komorovými měřidly průtoku s mechanickými ručkovými
ukazateli vydávaného množství. Tento koncept měřidel byl následně
zdokonalován, ale v principu se používá dodnes. Obsluha
tehdejších benzinových pump do automobilů čerpala pohonné hmoty
ručně pomocí pákového čerpadla. Protože se u čerpacích stanic
tankoval klasický benzin a lihobenzin Gyrol, vyráběl se i stojan
dvouproduktový. Volba produktu se volila pákovým ventilem na
vstupním sacím potrubí, umístěným ve spodní části skříně
stojanu.
Další zajímavostí v konstrukci stojanu byla možnost hadici
s pistolí v zavíracích hodinách čerpací stanice uzavřít
dovnitř skříně stojanu, aby nemohly nepovolané osoby tankovat
v nepřítomnosti obsluhy čerpací stanice. Po zahájení provozu
při tankování obsluha otevřela dvířka, a jakmile vyjmula ven
pistoli s hadicí, vyklopila se ven i otočná konzola se
skleněným průhledítkem, aby obsluhující personál i zákazník měli
optickou kontrolu nad kvalitou tankovaného produktu. Vzpomeňme si,
jak ještě před deseti lety některé sítě měly pod průhledítky
reklamní sdělení:
Tankujeme bez bublin! Nic nového pod
sluncem…
O kvalitě stojanů z prvorepublikové produkce firmy HEFA
svědčí výpovědi pamětníků, kteří vzpomínají, jak ze stojanů
tankovali ještě v šedesátých letech, tedy často po více než
třiceti letech provozu. Staré stojany byly po letech bezchybného
provozu postupně nahrazeny moderními modely z produkce Adastu
a skončily ve šrotu. Pokud původní stojan přežil výměnu a dochoval
se, pak to bylo jedině dílem náhody. Ta zafungovala i
v případě stojanu v areálu původně turnovského pivovaru,
který ve dvacátých letech zakoupil od původního majitele pan Tomsa,
provozující povoznictví. Podnik pana Tomsy nejen že prosperoval,
ale šel s dobou. Povoznictví se stalo autodopravou.
Ze stájí pro koně se staly garáže a místo koňských spřežení
vozily náklady moderní nákladní automobily. K nim tehdy
majitel dopravní firmy pořídil vlastní čerpací stanici
s výdejním stojanem HEFA, ze která byla otevřena i pro
veřejnost. Po válce a znárodnění pivovarská čerpací stanice se
stojanem ještě dlouho sloužila Technickým službám města Turnova. Po
určité době technické služby začaly tankovat na místní čerpací
stanici Benziny a pivovarská benzinová pumpa byla odstavena
z provozu. A jak to ve dvorech socialistických podniků
chodilo, stojan byl postupně zarovnán nepotřebnými předměty a
materiálem a upadl v zapomnění.
Po listopadové revoluci byly objekty bývalého povoznictví vráceny
Tomsovým v restituci. Stojan s litinovým základem byl
přišroubován těsně u zdi budovy k betonovému základu, a
protože pan Tomsa mladší se zhruba před pěti lety pustil do opravy
fasády, stojan mu zde překážel. Ještě než stačil přikročit
k jeho likvidaci, poradil mu zaslouzily veteranista s
mnohaletou praxi Jiri Otomar, že jej zkusil nabídnout k
odprodeji nějakému nadšenci. Díky jemu se on stojanu dozvěděl
místní sběratel historických motocyklů Janu Drahoňovský. Ten
nabídku na odkoupení stojanu bez váhání do svého soukromého
domácího minimuzea přijal. Cena 1500 korun byla zároveň cenou
opravy zbývající části fasády domu, ke které se stojan těsně
přimykal. Podmínkou ale bylo, že si jej sběratel odveze "do
zítra".
'"Když jsem ho odtamtud dostával - sám, svépomocí bez autogenu a
většího nářadí, matice vůbec nešly povolit, tak se mi stalo, že
jsme stojan z betonu s kamarádem vypáčili a dovezli do
garáže, kde zůstal uložen dalších pět let. Staré motorky měly
přednost," vzpomíná Drahoňovský. Impulsem k renovaci stojanu
byla návštěva jiného sběratele starých motocyklů, který za ten kus
šrotu nabídl 20.000 korun.
Objev cenového ukazatele
Jan Drahoňovský přistoupil k repasi stojanu jako zkušený
veteránista. Stojan byl opatrně rozebrán na jednotlivé díly a
současně začalo shánění zdrojů informací, hledání pamětníků a
důkladná příprava na repasi. Jedním z prvním tvrdých oříšků
bylo zjistit, jaká byla skutečná barevnost stojanu, protože veškeré
dobové fotografie a materiály jsou v černobílé barvě. Stojan
ale ve svých útrobách kromě původní výdejní pistole skrýval
nečekaný poklad v podobě zcela unikátního cenového ukazatele,
který byl původně připevněn na přilehlé zdi a poté, když čerpací
stanici dosloužil, dělníci jej odtrhli a vhodili do útrob
stojanu.
Stav některých dílů byl doslova žalostný, koroze učinila za
desítky let své, některé díly ale chyběly úplně. Velkým problémem
bylo sehnat původní gumovou hadici odolávající ropným produktům.
Výrobce, firma Semperit, který má stejnou hadici ve výrobním
programu, našel Jan Drahoňovský v Itálii, ale ten jeho objednávku
na třímetrové hadice jako podlimitní nepřijal. "Přes tři měsíce
jsem pak čekal, až jeden odběratel objedná přes 100 metrů hadice a
ten mi pak ty moje tři potřebné metry prodal," líčí
Drahoňovský.
Základem renovace bylo vše rozebrat na prvočinitele, následně
odstranit rez a staré nátěry pískováním povrchu. Jen plášť skříně
stojanu byl pokryt snad deseti vrstvami různých nátěrů. Obnova
laku, tak aby stojan vypadal jako nový, je pro amatérského
renovátora výzvou. Povrch starého stojanu po odstranění starých
nátěrů je nutno důkladně vyrovnat a kvalitně nabarvit. To se Janu
Drahoňovskému vskutku povedlo. Živit bych se tím ale nemohl, jen
lakování trvalo přes měsíc.
Pro zkušeného veteránistu všudypřítomné withwortovy závity, které
mají úhel šroubovice 55 ° na rozdíl od současných metrických závitů
s úhlem 60 °, nepředstavovaly nakonec vážnější překážku. Po
withwortových závitnících se mezi veteránisty ptal tak dlouho, až
se u někoho našly v krabici na půdě. Tak si je zapůjčil a
šrouby a matice vyrobil z nerezové oceli. "Za ta léta již máte
kontakty na lidi stejného zaměření. Původní šrouby byly niklované,
ale pár šroubků kvalitně pokovit a vyleštit je problém, a tak jsem
si vypomohl nerezem," přiznává Drahoňovský.
![Historie tankování 2](/media/24098/rep-3.jpg)
Pomoc profesionálních specialistů
Zatímco pro renovací veškerých strojírenských součásti šlo
uplatnit zkušenosti, postupy a pomoc široké obce veteránistů,
repase číselníku měřiče a zcela zničené světelné reklamní hlavy
stojanu znamenala pro Jana Drahoňovského specifický a zatím zcela
nový problém. Číselník měřiče byl silně napadený měděnkou. Díky
profesi zlatníka měl štěstí na kamarádku Lucii Laurinovou,
restaurátorku drahých a obecných kovů. "Té jsem svěřil ciferník.
Zde se musí ctít jeho původní charakter, na kterém muže být patrný
zub času. A důsledně se odstraňují speciálními chemickými postupy
nánosy zašlé špíny a koroze. Šetrným způsobem se pak doplní barva a
opraví se popisky. Na ciferníku měřiče musí být vidět, že se jedná
o původní originální kus, a ne o repliku," zdůrazňuje
Drahoňovský.
Z dominanty stojanu, reklamní světelné hlavy, zbylo jen torzo
v podobě značně zdeformované měděné upevňovací objímky.
Skleněnou hlavu ve tvaru vypouklé lupy bylo nutno vyrobit zcela
novou, dle zachovaných fotografií a dokumentace. Z Turnova je
to jen co by kamenem dohodil do tradičního sklářského kraje. Opět
Janovi Drahoňovskému vyšli vstříc přátelé a zároveň na slovo vzatí
profesionálové, v čele s Bohdanou Vydrovou, která je
specialistkou přes sklo, a Jiřím Hotařem z Kamenického Šenova,
kovotlačitelem, specialistou na repasi a výrobu lustrů. Vypouklé
sklo se vyrobilo ve sklářském provoze metodou lehnutého skla na
sádrovou formu. Reklamní nápisy na skle nejsou vyřezány
z vinylové folie a nalepeny, ale jsou zhotoveny původním
sklářským postupem v povrchové vrstvě skla za tepla.
"Důležité je mít kolem sebe tu správnou skupinu lidí, telefonní
čísla. Sice vše trvalo měsíce, je to o nervy, ale na konci musí
renovovaná věc být co nejvěrnější k originálu," říká
Drahoňovský. Hlavními vlastnostmi dobrého restaurátora je
pečlivost, důslednost a hlavně trpělivost. Jen renovace ciferníku a
skleněné hlavy stojanu trvala více než půl roku. Profesionální
restaurátor přemýšlí a zjišťuje, jakým způsobem se daná věc bude
řešit, ví, jakou technologií původní výrobek byl vyroben, a
z toho může pro další práci vycházet. Přesto nikdy hned není
na začátku jisté, jestli zvolená technika pro restaurování je hned
ta správná.
Po dvou letech příprav a mravenčí práce s důrazem na každý
detail konečně unikátní exponát stanul na podlaze domácího
privátního muzea po boku historických motocyklů. Základ úspěšné
repase obecně podle Jana Drahoňovského spočívá v tom, že se
musí ctít dobové technologie všech součástí zařízení a dbát na
detaily. "Kvalita detailů tvoří výslednou kvalitu celku," tvrdí.
"Při pohledu na repasovaný stojan si připomenete, že to je kus
historie naší předválečné výroby, a uvědomíte si na svoji dobu
špičkovou konstrukci s prvním průtokovým měřičem nejen v rámci
střední Evropy," uzavírá Drahoňovský.
![Jan Drahoňovský](/media/24088/rep-1.png)
Jan Drahoňovský (1978), ZŠ a následně střední
uměleckoprůmyslová škola v Turnově, po dědovi Josefovi a otci
Josefovi zlatníkem, po r. 1998 zaměstnancem rodinné firmy Studio
Šperk - Josef Drahoňovský, kde působí jako vzorař a designér, je
ženatý, má jednu malou dcerku Valerii, sbírá a restauruje
historické motocykly.
Autor: Tomáš Mikšovský, Zdroj: PETROLmagazín