27. 3. 2022
![topolánek](/media/230689/bsf-20216.jpg)
Moje příští auto bude opět diesel
Nejen to říká v rozhovoru pro Petrol magazín bývalý
premiér, expředseda Evropské rady, energetik a staronový předseda
Teplárenského sdružení Mirek Topolánek, který se také obává války
na Ukrajině.
Nedávno jste uvedl, že právě téma energetické
bezpečnosti je klíčové pro české předsednictví EU.
Proč?
Myslím, že energetická bezpečnost není klíčová jen pro české
předsednictví, ale i pro celou zemi, zejména v situaci, kdy
nebudeme mít po ukončení těžby uhlí vlastní zdroje. Pro nás je
povinností zabezpečit základní potřeby pro obyvatelstvo. Těmi není
jen jídlo či voda, ale i teplo a světlo. V tomto smyslu pro
nás bude energetická bezpečnost vždycky prioritou. To, že máme
předsednictví a že bychom měli stejně jako před 13 lety využít
tohoto půl roku pro akcentaci této priority, je úplně
v pořádku. Energetika totiž není jen problémem naším, ale celé
Evropy. Kvůli vlastním chybám, geopolitické situaci, Covidu,
postcovidovému oživení i dalším faktorům se Evropa dostala do
situace, v níž od konce války nebyla: máme nedostatek energie,
dostupná je drahá a spousta lidí se propadá do faktické chudoby.
Dostat cíleně a jednorázově 100 milionů lidí do existenčních
problémů je šílené. Může to nabourat poměrně složitý sociální smír
v Evropě a vyvolat politické změny. Není to marginální problém
a energetická bezpečnost musí být jednou z evropských
priorit.
Jak k tomu došlo, že se Evropa ocitla v tak
nezáviděníhodné situaci?
Je to hlavně kvůli naplňování ambiciózního cíle Evropské unie
stát se světovým leaderem v oblasti dekarbonizace, což
deklarovala v dokumentech, jako je New Green Deal nebo Fit for
55, v nichž se EU k těmto cílům - v osobě Babiše i
Česko -zavázala. Tyto plány v některých zemích vedou
k omezování klasické energetiky, v Německu třeba k
zavírání jaderných elektráren, tam i jinde k uzavírání
uhelných elektráren a k orientaci na nestabilní obnovitelné zdroje.
To s sebou přináší rozevírání nůžek mezi cenou energií a
schopností lidí si tu energii nakoupit. Mimochodem, pro mne je
jediným relevantním důvodem pro odchod od fosilních paliv snížení
závislosti na importech ropy a plynu z nestabilních regionů,
včetně Ruska.
V momentě, kdy přeorientovávám energetiku na zcela jinou
zdrojovou základnu a plyn je jediný přechodný substitut, vyvolám po
něm zvýšenou poptávku. Pokud se to sejde s útlumem těžby
v Holandsku, problémy v Norsku, asertivní politikou Ruska
v oblasti plynu (krácení dodávek na spotový trh) a obrovským
růstem postcovidové poptávky v jihovýchodní Asii a Číně,
znamená to obrovský cenový skok. Cena plynu narostla
několikanásobně! Pokud k tomu připočteme ještě povolenky,
které také stouply daleko více, než predikovala EU, i vlivem
spekulativním nákupům a faktoru očekávání, vznikly tak na trhu
takové tenze, že vylétly ceny všech energií. Neviditelná ruka trhu
tak ukázala svou sílu. Fyzika a ekonomie porazily ideologii a nové
náboženství.
Je z toho cesta ven?
Pokud vidíme více než sto tisíc ruských vojáků s těžkou
technikou na ukrajinské hranici, tak rychlou a bezbolestnou cestu
ven moc nevidím. Nástrojem ruské zahraniční a energetické politiky
jsou právě dodávky plynu do Evropy. Nyní přes Velké Kapušany teče
na západ méně plynu, a to jen na základě dlouhodobých kontraktů,
Jamal je prakticky zastaven a tlak na zprovoznění plynovodu
NordStream2 je jedním z nástrojů geopolitické studené války.
Ta může lehce přerůst ve válku horkou. Proto neočekávám, že by ceny
plynu šly razantním způsobem dolů. Ani případné dovozy dražší LNG
cenu výrazně nesrazí. Je to souběh faktorů: nedodávky ruského plynu
na spotový trh, tlak Ruska na dlouhodobé smlouvy, z nichž jsme
se chtěli vyvázat, nedostatky v dodávkách plynu, nenaplněné
zásobníky, snaha Ruska o obnovení bývalé sféry vlivu, tlak na USA,
aby se situace ve střední a východní Evropě dostala před náš vstup
do NATO, tlak na Ukrajinu a odmítnutí jejího vstupu do NATO, touha
Ruska kontrolovat po Krymu i Černé moře a mohl bych
pokračovat.
Všechny tyto faktory vytvářejí mix geopolitických a
energetických hrozeb, kterým krátkodobě čelit v žádném případě
neumíme. Můžeme jen částečně a naprosto cíleně řešit chudobu,
kterou jsme si sami způsobili. U nás jsou dnes 2 miliony lidí,
jejichž výdaje na bydlení a energie dosahují 40 % příjmů, a celkově
4 miliony lidí, u kterých tyto výdaje přesahují 30 % příjmů. Na to
musíme rychle reagovat.,
Pomůže situaci vyřešit důraz na rozvoj obnovitelných
zdrojů, nebo jej vidíte vyloženě negativně?
Po mně nemůžete chtít, aby New Green Deal vyzdvihoval jako
nějaké geniální řešení, ale politická vůle jej prosadit je
v Evropě velmi silná. Nemá proto cenu proti němu jen
protestovat. Jediným řešením je se mu snažit přizpůsobit, adaptovat
se na něj, případně ho využít pro nastartování modernizace země. I
ropná krize nastartovala nebývalý technologický rozmach. Nechme ale
výzkum vědcům, inovace inženýrům a ekonomiku ekonomům. To, že se
Newtonův a Ohmův zákon jmenují zákon, ještě neznamená, že o nich
europoslanci mohou hlasovat…
To, že by energetický mix měl být výhradně v rukou
národních států, dávno neplatí. Jak řekl Henry Ford: "Každý
zákazník si může vybrat barvu, bude-li to černá." Systémem
regulací, nařízení, taxonomií a limitů máme jasně nalinkovanou
trajektorii odchodu od energetické soběstačnosti, dostatku a
rozumné ceny energií. Poprvé ale po dlouhé době, možná poprvé,
nastala situace, kdy tři hlavní složky budoucího mixu - jádro, plyn
a obnovitelné zdroje - nejsou ve sporu a místo je zde pro všechny
tři skupiny výrobců. Bylo to vidět i na jednáních o taxonomii a na
diskuzích o budoucnosti české energetiky. U stolu sedí zástupci
ČEZu, Komory obnovitelných zdrojů, Teplárenského sdružení i Českého
plynárenského svazu a jsou schopni najít společnou řeč.
Střednědobé a dlouhodobé řešení tedy zřejmě existuje, ale
krátkodobě se budeme muset vypořádat s vysokými cenami energií
a s energetickou chudobou. Pokud chceme zůstat v EU a
jinou variantu nemáme, musíme se vyrovnat s tím, že náklady na
naše členství budou vyšší, než jsme čekali.
Pořád jsme ale přece čistými příjemci, ne?
Za prvé to končí, brzy se staneme čistými plátci. Za druhé si
zkusme sáhnout do svědomí, kolik peněz z dotací bylo alokováno
tak, aby co nejlépe posloužily potřebám našeho státu. Já si troufám
odhadnout, že minimálně 50 % z těch dotačních peněz bylo
vyhozeno na naprosto nesmyslné projekty. Nicméně teď máme díky
Modernizačnímu fondu či Fondu spravedlivé transformace možnost
udělat některé zásadní kroky při modernizaci energetického mixu a
dekarbonizace a naplnit cíle EU a tím snad i naše.
Jak jste spokojen s rozhodnutím Evropské komise
ohledně energetické taxonomie?
Je to vítězství kompromisu.Asi se nelíbí úplně nikomu, nicméně
s výjimkou Rakouska a Lucemburska, které vyhrožují žalobou, se
největší odpůrci rekrutují pouze z řad ultrazelené guerily. Na
Evropské radě nevidím se schválením zásadní problém, Evropský
parlament ale může dohodu ještě shodit. Proces taxonomie Babišova
vláda zanedbala a podcenila. Nakonec se ale stejně dohodla Francie
s Německem. Francie podporovala výrobu elektřiny z jádra a
Německo zase výrobu z plynu. Pak se taxonomie teprve
představila ostatním členským státům a ty začaly rychle pracovat na
připomínkách. Panovaly obavy z příliš rychlého nárůstu
spoluspalování vodíku, což Komise při závěrečném projednávání na
nátlak Němců zohlednila. Ostatní výhrady ale odmítla, a návrh tak
skrývá řadu nášlapných min a interpretačních problémů.
Abychom byli schopni ufinancovat jaderné projekty, tedy aby byly
součástí taxonomie, musíme mít stavební povolení na bloky
v Dukovanech i v Temelíně do roku 2045. Investice do
stávajících bloků musí být hotovy do roku 2040. Chybí nám
odborníci, inženýři, projektanti, výrobci, kapacity. Vznikne
obrovský tlak na dodavatele, což může naopak cenu zvyšovat. Znamená
to absolutní změnu priorit pro tuto i příští vlády a nevím, jestli
to všichni dostatečně chápou.
Co se týče plynu, máme sice vodíkovou strategii, ale pochybuji,
že jsme schopni i v posunutých termínech do sítě dodávat
narůstající množství zelených plynů. Nedokážeme do té doby vyrobit
tolik vodíku či biometanu, budeme je muset dovážet z Německa
nebo odjinud a naši importní závislost to nevyřeší. Nemáme žádná
vodíková hospodářství v teplárnách a elektrárnách, ve městě
může být výroba vodíku docela velký problém a technologicky
nedořešený je i vlastní transport. Je to obrovská výzva a zároveň i
příležitost.
MPO by mělo kvůli změně priorit přebudovat svou strukturu,
protože pro přípravu všech legislativních i dalších kroků to bude
klíčové. Bude potřebovat odborníky a bude muset změnit energetický
zákon, přepočítat energetické bilance a nastavit takový motivační
systém, aby česká energetika vůbec mohla tuto změnu přežít.
Třetí možností pro nás je další výstavba obnovitelných zdrojů.
Pro větrníky už tu moc prostoru není, ani výstavba fotovoltaických
elektráren na polích či brownfieldech, snad vyjma agrovoltaiky, moc
nepřichází v úvahu. Perspektivní je ale instalace solárních
panelů na střechy obytných domů i průmyslových a obchodních
objektů.
Pokud energetický mix bude fungovat a my uděláme nové bilance,
pořád budeme potřebovat síť, do níž bude nutno masivně investovat,
stejně jako do teplárenských soustav, které by měly fungovat jako
regionální záložní rezervní zdroje a záruka stability a tvrdosti
sítě.
Energetický mix se tedy bude podle Vás skládat
z jedné třetiny z jaderných zdrojů, z jedné třetiny
z plynových a z jedné třetiny z obnovitelných
zdrojů?
Nejsem schopen to predikovat, závisí to na tom, kolik jaderných
bloků budeme schopni efektivně postavit. Já myslím, že jádro musí
tvořit mnohem více než třetinu energetického mixu. Obnovitelné
zdroje s nárůstem na střechách mají určitý potenciál a bude to
určitě více než nynějších 17 %. Musí se k tomu ale
stavět záložní rezervní zdroje a využít dnešní dekarbonizované
teplárny, protože úložiště na to nebudou stačit. Teplárny - velké
kogenerace budou spalovat aspoň z 50 % plyn, s postupným
nárůstem vodíku a biometanu, dále biomasu, a to i z odpadu, a
budou využívat pro kombinovanou výrobu tepla a elektřiny
obnovitelné zdroje. Řada subjektů se bude zabývat výrobou vodíku
z přebytků obnovitelných zdrojů a biopaliv tam, kde to bude
efektivní.
Všechny tyto scénáře budou platit za předpokladu, že nebude
válka. V roce 2009, během českého předsednictví, jsem musel
řešit plynovou krizi. Jejím hlavním spouštěčem byl legitimní odpor
skandinávských a pobaltských zemí i Polska proti NordStreamu I.
Krizi jsme sice úspěšně vyřešili, ale během dvou let nastartovaly
dodávky přes NordStream I. Nyní chce Rusko vrátit zpět svou bývalou
sféru vlivu a nástrojem je mimo jiné NordStream II. Mám obavu, že
Američané pomalu opouštějí Evropu, oslabují euroatlantickou vazbu a
soustřeďují se na Čínu jako na svého hlavního soupeře. Může se
stát, že střední a východní Evropu znovu nechají Rusku. To je
dost špatná zpráva a je divné, že se toho lidé neobávají. Válka na
Ukrajině být nemusí, ale to pak bude znamenat, že Američani někde
ustoupili…. Proto veškeré energetické plány, které budou i
tak obtížně realizovatelné, platí jen pro případ, že se
geopolitická situace nezhorší, minimálně na přechodnou dobu bude
dostatek plynu a dekarbonizační ambice dostanou realističtější
podobu.
S ropou by asi problém nebyl, když máme ropovod IKL.
S plynem by to bylo asi horší…
Ani s ropou to není úplně jednoduché. Rusko by mělo rádo
pod kontrolou všechny produktovody vedoucí do Evropy. Ruská
energetická koncepce zpracovaná po nástupu Putina o tom hovoří
zcela jasně. I proto je velmi podivná pozice Německa, které je
tahounem dekarbonizačního projektu a současně spolu s Ruskem
tlačí geopolitický projekt plynovodu NS II, kterým přepraví fosilní
plyn do svých elektráren a umožní tak obchvat Ukrajiny. Německo je
tak trojským koněm Ruska jak v EU, tak i v NATO.
Rusku se ale také podařilo ovládnout střední Asii, která má
obrovské zásoby ropy, a tím trošku nabourává tu vaši jistotu
alternativních dodávek. Podívejte se do Kazachstánu a na nezištnou
bratrskou pomoc ruských a regionálních speciálních sil
k nastolení klidu na práci. A co Ázerbajdžán, obklíčený Ïránem
a Ruskem, s rozmraženým konfliktem v Náhorním
Karabachu.
Třetím splněným cílem Ruska je diverzifikace rizika odběru, a
tím je otevření přepravních cest na východ. Tím pádem bude mít
daleko vyšší vydírací schopnost, protože Evropa pro něj už nebude
jediným odběratelem. Aliance Putina a Si-Ťin-Pchinga je
varující.
A do toho mohou přijít sankce, studená válka může přerůst
v lokální či regionální ozbrojený konflikt a my místo New
Green Dealu budeme řešit jiné problémy. I když já se obávám, že
reakcí EU by i v tomto případě byly pouze ještě ambicióznější
a ještě šílenější plány.
Odkud bychom brali plyn, kdyby na Ukrajině vypukla
válka?
Bez dodávek plynu z Ruska si evropskou energetiku zatím
neumím představit. Rusové ale zatím vždy dodali to, co nasmlouvali.
I v roce 2009, kdy zavřeli kohoutky přes Ukrajinu. Dlouhodobé
kontrakty tedy podle mě dodrží. Ale na spotový trh plyn už
nedodávají ani teď, a tím Evropu vydírají. Vsadit masivně na dovoz
LNG, to je ekonomická cesta smrti, protože je to nesmírně drahé. To
bychom se snad museli vrátit k uhlí. Proto se Německo a
Francie snaží s Ruskem vyjednávat. Já se opravdu obávám, že
velké státy vymění bezpečné dodávky ropy a plynu z Ruska za střední
a východní Evropu. NordStream II, Gazela a plynovod BACI (propojení
Břeclavi s rakouským Baumgartenem) s pokračováním do
Itálie jsou novou želenou oponou. Západní státy včetně České
republiky budou plynem zásobeny, ty na východ od této opony
zůstanou na suchu. Nevím, jestli mě výhodnější pozice Česka nějak
zvlášť uklidňuje.
Jak to vypadá s projektem Eastring?
Ten se nerealizuje kvůli odporu Ruska, Německa a Rakouska.
Stejně jako dříve Nabucco či South Stream. Existuje jen
přeshraniční propojení z jižní Evropy až na Slovensko a staví
se propojka ze Slovenska do Polska. Bezpečnostní koridor, který
ovšem svou kapacitou nestačí na plné zásobování těchto zemí.
Koreluje s Iniciativou Trojmoří, která v zásadě propojuje
12 zemí od Baltského přes Jaderské až po Černé moře a kopíruje
tak i mapu ohroženého regionu.
Jak už jsem řekl, rozuměl bych, kdyby hlavním důvodem pro
dekarbonizaci v oblasti ropy a plynu bylo snížení dodávek
z Ruska nebo z Blízkého východu, ale dělat to jen kvůli
boji s klimatickou změnou mi připadá nesmyslné. Projekt
NordStream II tuto snahu totálně nabourává, a to i z hlediska
boje proti klimatické změně. Je to naprosto pokrytecké.
Má smysl se v této situaci bavit o perspektivách
plynu v dopravě?
Mně vadí, že se podpora omezuje hlavně na elektromobilitu. Je to
velmi jednostranné politické rozhodnutí. Pokládám cestu CNG a
vodíkových článků za perspektivní a možnou, byť dnes ještě ne zcela
komerčně zajímavou. Věřím, že půjdeme cestou vysokých technologií,
a ne pálením křoví. Je dobře, že využíváme energii Slunce. Veškerá
energie pochází z energie Slunce, my ji získáváme buď štěpením,
nebo fúzí a je jen otázka, jak dlouho trvá ta obnovitelnost.
Obnovitelné je i uhlí, jen to trvá strašně dlouho :-D.
Obnovitelnost je jen otázka kapacity v čase. Pokud vzniknou
progresivní technologie, které posunou energetickou diskusi někam
dál, budu jen rád. Zůstat jen u krajiny poseté větrníky a solárními
panely mi připadá inovačně poněkud ubohé. Věřím na jadernou fúzi i
na další technologie, které nás posunou významně dál a nebudeme tak
závislí na rozmarech přírody a našich sousedů.
Myslíte, že se v dopravě za několik let ještě
uplatní ropná paliva nebo spíše plyn, elektřina či syntetická
paliva?
Já myslím, že čím méně do toho budou zasahovat evropské autority
bez politického mandátu, tím lépe. Bude stačit ekonomický tlak, ten
to vyřeší. Pokud benzin a nafta významně podraží, uplatní se jiná
paliva, včetně těch, která se teprve vyvíjejí. Nakonec se snad
prosadí to, co bude ekonomicky zajímavé, pokud se svět už úplně
nezbláznil. Pro mě platí, že to, co je ekologické, musí být i
ekonomické, a platí to i naopak. Rozhodně nejsem proti ochraně
životního prostředí! Podporuji stejně jako nová vláda reforestaci,
zadržování vody v krajině, ochranu krajiny. Pokud musíme dělat
výrazná a drahá opatření v energetice, beru to jako nutnost,
ale vždycky mi půjde o to, aby to byly kroky rozumné v čase,
aby tu lidé měli šanci na slušný život. Politici na Západě
říkají, že musí vysvětlit lidem, že zchudneme. Ale my tu máme už 4
miliony lidí, kteří upadají kvůli drahým energiím do chudoby a ti
tomu asi moc rozumět nebudou. Ti nebudou mít ani na ty
elektromobily. My nemůžeme uvrhnout do chudoby všechny lidi i
podnikatele, musíme ta opatření dělat rozumně, rozložit je
v čase, abychom nerozložili společenskou a sociální dohodu,
která tu dosud panovala.
Vy asi nesouhlasíte se zákazem prodeje automobilů
s klasickým pohonem od roku 2035?
Moje příští auto bude zase diesel. Proti zákazu prodeje
klasických aut bude opravdu silný odpor. Nicméně podle teorie
kaskád, když se něčeho zmocní velký byznys, není už cesty
zpět. To se stalo už před 15 lety. Velký byznys už
neinvestuje do špinavých technologií, protože banky mu na to nedají
úvěr. Velké korportace jedou ESG, řeší gender a nutí své
zaměstnance, aby používali elektromobily. Tlak je nezadržitelný.
Pokud to nenarazí na zeď sociální soudržnosti a schopnost lidí
platit účty, bude to pokračovat dál. A Němci jsou bohatší než
my.
Mě neděsí odchod od spalovacích motorů či uhlí, pokud bude
ekonomicky i ekologicky přijatelná alternativa. Pro novou
politickou reprezentaci je velká možnost tuto šanci uchopit.
Babišova vláda v tomto směru neudělala nic a zaspala. Osm let
ztráty nás může mrzet, protože veškeré kroky vlády budou teď pod
časovým, ekonomickým i sociálním tlakem. Ale snad se to podaří.
Autor: Alena Adámková, Zdroj: PETROLmagazín číslo 1/2022